- Hold ham. Du kender loven. - Loven er noget møg.
Prisen for et af kongens rådyr er din højre hånd. Kom.
- Nej, vis nåde. Min hustru... - Hvad?
Hun venter barn, og vi mangler mad. Spiser hun ikke, mister vi barnet.
Når hun har født, vil du sige, du må stjæle, fordi l er blevet tre.
- Jeg har brug for min hånd. - Vi kan straffe dig nu.
Hvis du tilstår, bliver straffen formildnet.
Vi kan tage en finger, men du får intet forsvar og ingen appel.
Jeg vil tabe en retssag og miste hånden.
- Tag fingeren. - Gør det.
Læg din hånd dér. Sådan her.
- Jeg har skiftet mening. - lngen appel.
Hvad...? Hvem dér?
Jeg ramte vist ikke. Lad ham gå, før jeg bliver bedre.
Træd frem. Du forstyrrer landets lov.
Så vidt jeg ved, straffes vildttyveri med prygl eller en tur i stokken.
Loven er truet og skal håndhæves strengt.
Ønsker man respekt, bør straffen passe til forbrydelsen.
- Jeg vedtager ikke loven. - Du håndhæver den.
Mine mænd og jeg foreslår, l trækker jer tilbage.
De har omringet os, sir.
Lad ham give hans hustru mad.
- Hvad skal det bevise? - Endnu en forbier.
- Slip ham fri. - Gud velsigne jer alle sammen.
Kom. Lad os forlade disse forbrydere.
""Forbrydere""? l skal ikke vise jer her igen, kujoner!
- Stille. - Vi vandt, og de bør skamme sig.
Skam jer! Kommer l tilbage, vil min herre og jeg sørge for -
- l tager hjem med mere end halerne mellem benene!
""Min herre og jeg""? De er kun to!
Det skulle jeg nok ikke have sagt. Løb, Robin. Løb!
Smart træk, min herre...
Fem år med kampe og alligevel glemmer du den sidste mand, Much.
Der er så meget at huske.
Når jeg ser Trent-floden, vil jeg græde. Tude som et barn.
På grund af lidelserne i Palæstina, alle rædslerne -
- og fordi jeg er så sulten.
- l Locksley skal jeg have oksekød. - l går sagde du svin.
l går var jeg mindre sulten. Jeg kunne spise svin, okse og lam.
Det lyder lækkert. Meget lækkert...
Faktisk tror jeg, der er en sang på vej...
Nej! lngen sang. lngen sang overhovedet.
- Den er ellers glad. - Tænk hvis du overlevede tyrkerne...
...kom så tæt på Locksley og blev slået ihjel af din herre.
Du er heldig, jeg ikke bliver fornærmet.
En mindre værdig mand ville føle sig fornærmet og såret.
En klogere mand ville synge mindre.
lkke flere stop, herre. lkke flere heltegerninger.
Vi skal hjem. Lige hjem.
- Goddag, min ven. - Er l på flugt?
Vi skal hjem til Locksley.
l ser ud til at være på flugt. Har l lyst til at hjælpe mig?
Jeg giver et godt måltid. Min datter Sarah steger en gris.
- Kan vi ikke...? - Vi er næsten hjemme.
Sig nu ja... Sig nu ja...
Har jeg nogensinde sagt, jeg elsker dig?
Kalder l det at grave? Har l nogen sinde arbejdet hårdt?
Stegt pattegris... Stegt pattegris...
- Tak. - Hvor er l på vej hen?
- Hjem til Locksley. - Det er sent. l bør sove i laden.
- Det er pænt af dig, men... - Venter nogen dig i Locksley?
- Næppe. Min ven og jeg... - Hvorfor så skynde sig?
- Din far... ! - Han dræber dig, hvis han ser det.
- Sarah... - Men han ser det ikke.
Jeg har ikke råd til at betale skat, fordi ingen kan købe mine stoffer.
Hvad...?
Nå... Han er en fair, ældre mand.
Hvis du forklarer din kattepine... Hvis du kysser ham.
- Kysser ham? - Kys hans ring. Så forstår han.
l har vist været væk længe. Den gamle er færdig.
Der har været en ny sherif i fire år.
- Hvor bliver maden af? - Virkelig? Det er interessant.
Han er en fair, ældre mand.
Jeg har jo sagt, en ny... Du hører slet ikke efter.
- Min datter? Jeg slår dig ihjel. - Det var ikke ondt ment.
- Jeg vil ikke slås! - Det vil jeg desværre.
Du har valgt den forkerte. Jeg har også arbejdet med metal.
lngen har nogen sinde overvundet mig med et sværd.
Much!
Herre!
Hent pakkerne, Much. Skynd dig!
Du har mig, sir. Lad mig få et sidste ønske opfyldt.
- Hvad? - Et sidste kys.
- Det må l ikke! - Jeg sagde jo: Stop ikke!
- Hvorfor hører du aldrig efter? - Hurtigere!
Jeg siger ikke noget.
Hej!
Hvor er folk henne?
Dan Scarlett? Det er mig, Robin.
- Er det virkelig jer? - Vi vender uskadte hjem.
Faktisk er vi meget skadede, men vi er glade og sultne.
- Mest af alt sultne. - Det er virkelig jer.
- En ulykke? - En hændelse.
- Sket er sket. - Fortæl.
Guy af Gisborne styrer din jord for sheriffen.
Vi betaler hele tiden tiende til kongen.
Det er svært at klare sig... Det var forkert, men mine drenge stjal.
Jeg ville stoppe dem, men det ville Gisborne også. Vi blev fanget.
Nogen skulle miste en hånd. Hellere mig end Will og Lukey.
- Jeg er gammel, de er unge. - Det er det rene vanvid.
Du har bygget halvdelen af denne landsby. Du skal have kompensation.
Når mine drenge er sunde og raske, er jeg glad.
- Kom bare ud. Det her er Robin. - Det skal nok gå. Kom herud.
Det her er min bue. Min far har lavet den.
Hvorfor er din så bøjet?
Det er en saracener-bue. Den er tilbagekrummet.
Buen rettes ud, når man trækker i den.
Den er lille, men kraftig.
Kan du virkelig ramme en mand på over en kilometers afstand?
- Øver jeg mig, kan jeg også. - Må du aldrig skulle skyde nogen.
Det siger far også. Du har vel slået mange ihjel?
- Se her. - Op med hagen.
Husk at trække vejret først.
- Vent lidt... - Du og Jane kan være stolte.
- Nej... - For to år siden.
Hun sagde, hun spiste, men nej. Drengene måtte ikke sulte.
Hele landsbyen har lidt. lkke kun os.
Jane... Din gode, stærke hustru.
Stå her og stå stille.
Købmanden mangler ti sække mel. De skal findes.
- Gå over til de andre. - Der skal betales for dem.
- Kæmp ikke imod. Kom så. - Der er ikke mere, sir.
Hvem har hjulpet denne gnom?
Træd frem. Måske udviser jeg nåde.
Nej... De resterende skal nok blive straffet. Tag drengen med.
Vent. Guy af Gisborne?
Sir Guy af Gisborne. Buk for din herre.
Sir Guy af Gisborne. Robin, jarl af Huntingdon og jordejer.
Vi har ikke længere brug for Dem.
Charles. Thomas.
- Thornton. - Velkommen tilbage, sir.
- Et bad og tøj til herren. Mary! - Også til mig.
Much er ikke længere min tjener, Thornton.
Som anerkendelse af hans tjeneste i det hellige land sætter jeg ham fri.
Han får jord i Bonchurch. lndtil da er han min gæst.
- Jeg vil også gerne spise i badet. - Så gerne.
- Den vej ligger tjenernes kammer. - Det vidste jeg godt.
Velkommen tilbage, Locksley. Jeg har passet din jord for dig -
- og styret den efter bedste evne med hjælp fra sheriffen.
Jeg fortjener mere respekt foran folket.
- l hvor mange år har du været her? - Tre år, fire vintre.
Og folket viser dig stadig ikke respekt?
- Vi drager til Nottigham. - Mine tjenere pakker for jer.
- Hvordan var det hellige land? - Blodtørstigt.
- Man siger, kongen vinder. - Han slår flest ihjel.
- Er det ikke at vinde? - Blodsudgydelse afgør ingenting.
Sig ikke, du ikke elsker krig. Jeg har set dig slås.
- Hvornår husker jeg ikke... - Jeg har forandret mig.
Adelsrådet mødes i morgen. Sheriffen vil fejre din hjemkomst.
Farvel. Én ting til...
Jeg vil fejre min hjemkomst ved at benåde alle sigtede fra min jord.
- Kun sheriffen kan benåde. - Sheriffen efterkommer disse ønsker.
Det må du hellere tale med sheriffen om.
Var krigen forfærdelig? Hvordan var den?
Krig er for mænd. Du ville blive forskræmt, lille ven.
Jeg har ellers hørt, døende mænd råber på deres mødre.
Det er til badet. Rosenblade.
Det vidste jeg godt.
- Tag tøj på. Vi besøger sheriffen. - Virkelig?
Jeg ville ellers foretrække at spise, bade og sove.
Jeg havde glemt mit løfte. Bliv bare her.
- Er der noget galt? - Ja, med landet og Nottinghamshire.
Den gamle sherif havde aldrig tilladt dette. Jeg må tale med ham.
Sov godt, min ven. Du har fortjent det.
Herre!
- Maden, herre... - Tag ind til landsbyen.
Giv alle familier mad. lngen spiser før dem, heller ikke jeg.
- Bring mad ud til de syge. - Ja, herre.
- lan? - Du mener vel ikke det med maden?
Vel? Naturligvis ikke. Det er fint.
Helt fint. Har nogen set min hest?
- Forsvind! Gå jeres vej! - Det er mig, Robin af Locksley.
- Alle vil narre mig. Gå jeres vej. - Jeg kommer i venskab.
Forsvind! Jeg er ikke længere sherif. Lad mig dog leve i fred.
- l hørte min far. Gå. - Marion. Det er mig, Robin.
- Tillykke med det. Gå. - Alt vel? Jeg har tænkt på dig.
- Gå. - Vi skal nok gå.
Husker De ikke mig, så husk Nottingham og Deres folk.
- lnteressant... - lnteressant? Det var utroligt.
- Han har behandlet os som sønner. - Hun er stadig ugift.
Jeg troede, du kom for at se den gamle sherif.
- Det gjorde jeg også. - Helt ærligt...
- Gud velsigne Dem. Vi har spist. - Er der mere mad tilbage?
Robin... Kan du huske den her?
Mit æg, mit æg. Hvor blev det af?
Du har spist det. Vel har jeg ej. Her er det.
Dén elskede du som dreng.
- Har l fået nok at spise? - Du er en god dreng.
Tak for måltidet. Kom så. Tag æggene med hjem.
Er der ikke flere æg, skal han få.
- Hvad er der galt, Dan? - Unge Benedict blev bange.
- Han sladrede om melsækkene. - Dine drenge?
De tog dem med til Nottingham. Robin...
Jeg skal nok løse det her. Jeg lover at tale med sheriffen.
- Hvor er folk henne? - Om onsdagen var der altid marked.
Det tror jeg stadig, der er.
Det må være en fejl.
- Det er ikke noget at le af, herre. - Hvor mange mænd har du?
- Fireogtyve. - Han har én, men fik huset.
- Det er stadig hans ejendom. - Bla, bla...
Jeg så gerne, De havde støttet mig mere.
Slap bare af. Du får det tilbage i løbet af en måned.
Fireogtyve... Én...
Det har været en god måned. Vi har indsamlet nær 300 pund.
Ville du være i kongens sted i Antiokia? Nej, vel?
Brødføde en sultende hær med 300 pund? Du lovede mig 500.
- Det er mere end tidligere. - Jamen, så hurra.
Kongen sulter i det hellige land, og l svigter ham -
- men det er ""mere end tidligere"".
- Robin af Locksley. - Godmorgen, alle sammen. Sherif.
- Fortsæt bare. - Velkommen tilbage, Locksley.
- Var sir Guys indsats god nok? - Nej, men det mener De vel.
Nogle af dine bønder laver ballade. To afventer deres straf.
- Tre. - Tre? Det bliver et problem.
- Loughborough? - Der er ingen disciplinproblemer.
- Tiderne har ændret sig. - lkke til det bedre.
Du af alle bør vide, kongen har brug for midler til at udkæmpe krigen.
- Vores krig eller pave Gregorys? - Vi står last og brast med Rom.
Vi falder også med dem. Det har jeg selv set.
- Hvordan vil du indsamle penge? - Stop alle skatter. Straks.
- Morsomt. - Det er ikke min spøg.
Det er markedsdag, men der er intet marked.
- Hvad vil du sige med det? - Tjener man mere end nødvendigt...
...kan man sælge resten på markedet, og l kan tage en andel.
lndtil da må vi hjælpe hver en mand, bonde og brødsælger -
- med at forsørge familien. Få folk til at handle igen.
En mand som kan forsørge -
- sin familie har det for godt og er doven. Vi har brug for sultne mænd.
Vores adelige ven glemmer vist, at sultne mænd er retskafne.
l aften fejres min hjemkomst i den store sal.
lngen af vi retskafne mænd skal vel spise med?
Min far vil tale med dig. Huset bliver overvåget. Kom efter midnat.
Det er en aftale. Du ser fortryllende ud.
- Hvis du stadig bor hjemme... - Bliv nu ikke set.
- Jeg kan passe på mig selv. - Jeg tænker nu mest på min far.
Er du så naiv, som du fremstår? Tror du, du slipper godt fra det her?
Tror du, du kan nedgøre dem offentligt? Du er en tåbe.
Vent, Marion. Jeg ved, tidspunktet er dårligt.
Mere end nogen sinde er du... Dine øjne...
Selv når du ser på mig i vrede, kan jeg mærke dig.
Jeg tror stadig, du kan...
Selv efter alle disse år kan du se ind i min sjæl.
Fem år, og du vrøvler stadig sådan? Virker det nogen sinde?
- Du skulle bare vide. - Forbløffende.
Hent Locksley-folkene.
Det er mig, fangevogter.
Hører du ikke, hvad jeg siger? Jeg er fra Locksley!
- Sig jeres navne. - Will og Luke Scarlett.
- Hvad har du gjort? - Vi lever under en ond sherif.
Skatten ryger direkte til Nottingham...
- Navn. - Benedict. Søn af Richard Giddens.
- Hvad har du gjort? - Jeg har stjålet mel.
- Hvordan lyder din straf? - Ved ikke.
- Skal han hænges? - Hvad? Skal jeg hænges...?
- Robin... - Far sagde, du ville redde os.
Far sagde, du ville redde os!
Vi fortæller ikke, de skal hænges. De bliver så oprørske.
- Hænges for at stjæle mel? - Vi statuerer et eksempel.
- Vi har lige hørt... - Jeg vil tale med sheriffen.
Behandl hellere fangerne godt imens.
Der er én til.
- Du er ikke fra Locksley. - Det ved jeg godt.
- Du har reddet mig før. - Det var langt herfra.
Du kan vel også redde mig. For min hustru og vores nyfødtes skyld.
- Jeg troede, din hustru ventede sig. - Dine løgne kan slå dig ihjel.
Jeg kan ikke redde de andre, og nu lider du måske samme skæbne.
Jeg er ikke fra Locksley. Sagde jeg det?
Det er en fejl. Jeg er fra Rochdale. Derfor hedder jeg Alan A Dale!
Jeg er fra vilde Wales. Smid ham ind til de andre.
Du går glip af dit eget måltid. Der går rygter.
- Hvilke rygter? - At du er vendt svækket tilbage.
Min herre er blevet hædret af kongen.
Du burde vel have kæmpet videre med ham.
Mine bønder i fangekælderen har begået store forbrydelser.
Derfor ville en benådning signalere medfølelse.
Benådning? De skal hænges i morgen.
Du siger selv, vi risikerer oprør.
Sheriffen lytter altid til de adeliges bøn om mildhed.
Vi har forresten udvalgt dig til at forestå selve underholdningen.
Rygterne om svaghed skal vel ikke brede sig?
Afliv hellere rygterne nu. Ellers må vi alle betale prisen.
Må jeg få glæden af Deres selskab, Marion?
- Hvis sheriffens mænd ser dig... - Hvad?
- Får de så glæden af dit selskab? - Bliv dog voksen.
Tilgiv mig. Jeg kunne ikke lukke dig ind.
- Hvordan blev han dog sherif? - Jeg var uopmærksom.
Prins John uddeler herrederne i broderens fravær. Jeg fik et nej.
- Hvad kan vi gøre? - lntet. Jeg må tænke på min datter.
lngen lytter til mig. Det er op til dig, min ven.
- Hvad kan vi gøre? - Leg med og tal med adelen.
Vend dem til din egen fordel. Sig ikke din mening offentligt.
- Arbejd dig langsomt opad. - Jeg skal hænge fire af mine egne.
- Det tager desværre tid. - Will og Luke kan ikke vente.
Lad dem dø. Det er en test. Fejler du, får det konsekvenser.
- Det er ingen leg... - Hun taler i utide, men har ret.
Du må skjule dit temperament, indtil du kan handle beslutsomt -
- ellers kan du kysse din jord og dit liv farvel.
- Morder! - Morder!
Robin. Det er ikke din skyld.
Mine damer og herrer i Nottingham. Nu skal retfærdigheden ske fyldest -
- i Guds og kong Richards navn. Hent fangerne!
Robin af Locksley er lige vendt hjem fra krigen -
- med personlig hæder fra kongen. Han vil læse proklamationen op.
Hvis du ænder mening, får vi besøg af din ven Much.
Lad det være kendt i Richards land og rige -
- som er konge af England, at i dag, 26. april -
- i det herrens år 1 192 -
- er de følgende mænd kommet for retten og kendt skyldige:
Benedict Giddens af Locksley, Will Scarlett af Locksley -
- Luke Scarlett af Locksley, Allan A Dale af Locksley.
Disse mænd er blevet dømt til døden ved hængning.
- Må deres sjæle... - Vent!
""Dræb ikke min bror, min lille skat, min indavlede fætter!""
På vegne af biskoppen beder jeg om gejstliges privilegium for dem.
Disse mænd er ikke en del af gejstligheden.
- Fortsæt. - Jeg var hos dem i går.
- Og hvad så? - De kom til Gud gennem mig.
De angrede og søgte ind i gejstligheden.
Jeg kontaktede biskoppen, og han udnævnte dem alle til novicer.
Hold mund.
- ""Jeg, Anthony, tildeler hermed..."" - Hold mund!
- Er det muligt? - lngen bliver novicer så hurtigt.
De søger om optagelse! Novice-novicer, om man vil.
Derfor er de under kirkens beskyttelse.
Novice-novicer? Hvor fikst. Hæng dem, arrestér ham.
Hvad bliver der af trommen?
Nyd det, Robin.
Din præst skal nok tale over sig, og så er du færdig.
Må disse mænds sjæle møde tilgivelse i himlen.
Jeg elsker jer, drenge! Jeg elsker dig, Will!
Jeg elsker dig, Luke! Vi ses i himlen!
Nottinghams folk!
Disse mænd har ikke fortjent mere end nogle dage i stokken.
Vil l acceptere denne uretfærdighed? Det vil jeg ikke.
Hjælp, herre!
Stop eller sig farvel til Muld.
- Han hedder Much. - Han ender i mulden om lidt.
Kom så.
Pas på, herre!
- Denne vej, Robin! - Stå dog ikke dér! Efter ham!
Vi vender tilbage til Locksley. Denne gang for stedse.
- Skytter, herre! Hvad gør vi? - Giver dem noget at skyde efter.
Jeg henter lidt optændingsbrænde.
Svar mig ærligt.
Dette gavner ikke min logi i Bonchurch, vel?
- Jeg vidste det. - Nu er det her din logi, min ven.
- Sherwood-logien. - Vi er ikke venner.
Undskyld mig!
Det her er vores skov.